När min mors Alzheimers förvärrades, gick jag igenom hennes räkningar
och hittade en anteckningsbok.
Där stod det: "Viktigt. Säg åt Meredith att inte..."
Det var det hela. Hon avslutade aldrig den meningen.
Säg åt Meredith att inte vadå? Inte dricka för mycket?
Inte klappa okända hundar?
Inte ge bort sitt hjärta?
Inte lämna sprinklern på?
Vi pratade inte så mycket på den tiden.
Jag ångrar det.
Jag önskar att vi hade det.
Hade inte du och dr Cohen klara marginaler i mastektomin?
Jo, men ett område uppdagades
på den senaste kontrollen längs med bröstväggen.
- Så, nej. - Det behöver inte vara nåt.
Eller kvarvarande cellrester som växte.
- Maggie. - Förlåt, jag...
- Fortsätt. - Vi vet inte vad det är,
- förrän vi kommer in där. - Jag gör en bred excision,
och tar bort det jag hittar.
Vi kanske måste göra en lambå
- för att täcka defekten, fast enkel. - Imorgon?
Vi tänkte nästa vecka.
Det måste ske imorgon. Senast dagen efter.
Hon borde återhämta sig först.
Hon är stark. Och vi vill inte att det ska spridas mer.
Det är ett stort ingrepp,
- så jag skulle... - Jag klarar det.
Jag mår bra. Jag vill genomgå nästa operation så snart ni kan.
- Hur gick det? - Tack.
Okej, tror jag...
Strålningen orsakade lite fibros, vilket försvårar saker en aning.
Jag hade föredragit att vänta en vecka till.
Jag ville också vänta.
Förlåt, jag har inte följt upp... saken.
Middag.
Det är inte att jag inte vill. Det är bara...
Visst. Jag menar, du vet...
- Det är mycket på gång. - Det är mycket på gång.
Det kommer att hända... nån gång.
Nån gång.
Jag borde gå in.
- Bu! - Herregud.
- Kan du inte sova? - Klarvaken hela tiden.
Den här stolen är enda stället
min mage och rygg är bekväma på, så...
- Vad gör du uppe? - Jag har tre barn. Jag sover inte.
Moderskap.
Jag ville alltid ha fler barn.
Så att Maggie kunde ha en syster eller bror.
Jag var orolig när hon ville flytta hit.
Hon var lycklig i Boston, men...
Jag är glad att hon hittade dig.
Du sa att magen besvärade dig?
Förbannat.
Richard?
Vad tänker du säga?
- Är det en metastas? - Det är precis där gallan töms
från din lever, så det skulle förklara smärtan.
- Säger du att jag har en ny tumör? - Nej, hon säger att celler
från ursprungstumören har färdats och växt nån annanstans.
I min lever?
- Ja. - Kanske.
Jag vet att det är mycket att ta in...
så varför tar inte ni två...
...och sover på saken, så ses vi imorgon
- och diskuterar det, okej? - Vi är här nu.
- Men jag menade... - Kan du utföra en titthålsoperation?
- Va? - Det vore bättre än
ett öppet ingrepp i det här läget?
Då behöver vi inte avbryta cellgifterna.
Såvida du inte har en annan plan?
Vill du ta det därute?
Nej, vi diskuterar min mors behandling.
Vi kan ta det med henne.
Så, Diane, vanligtvis med aggressiva typer av cancer
opererar vi bara där ursprungstumören började.
Vilket var ditt bröst.
När cancern spridits bortom det, är en operation inte lösningen...
Men den kan förhindra mer smärta och komplikationer,
vilket inträffar om metastasen växer
- eller sprids mer. - Och vi försöker
- förhindra det på andra sätt. - Visst, ge henne mer cellgifter.
Nyss oroade du dig för att avbryta cellgifterna.
- Ta bort metastasen. - Du ber mig göra ett ingrepp...
Man kan knappt se den.
...som utsätter henne både för smärta och risk.
Det är min mamma.
Jag ber dig att tänka bortom standard...
Jag ber dig att lyssna på dig som kirurg,
- som borde veta bättre. - Det räcker!
Båda två. Jag kan inte höra mig själv tänka.
- Mamma... Vi behöver en... - Säger du att du inte kan
- utföra operationen för att ta bort... - Metastasen.
- Kan du det? - Ja, men jag kommer inte att göra det,
för min professionella åsikt säger mig att det är en hemsk idé.
Tänker du inte utföra operationen, borde du gå.
Vi hittar en annan kirurg.
- Nej, det är inte... - Nej.
Maggie, det är inte ditt beslut.
Kära Meredith...
Jag ger dig sparken.
Du är inte längre en av mina läkare.
Dr Wagner till radiologin.
Tack för att ni ville träffa mig.
Jag hittade något som...
Det kallas BXP-protokollet och började vid Gillman.
De experimenterar med humaniserade antikroppar
för immunterapi av cancer i senare stadiet.
- En klinisk prövning? - Är den lyckad?
Prövningens nästa fas godkändes snabbt tack vare förmånliga resultat.
Möter din mamma kriterierna?
När vi får bort metastasen som stör hennes galla,
kommer leverenzymerna att gå ner. Då är hon med.
Meredith tycker inte att en operation är klokt.
Meredith har inte hand om fallet längre.
Prövningen är ännu ett skäl till att operera,
och jag vill att en av er ska göra det.
Vet du...
Jag tycker att vi borde läsa igenom prövningen
- och skissa upp en plan. - Ja.
- Låter det bra? - Ja, tack.
- Är de här en bra idé? - Nej.
- Inte alls. - Så vi är överens om det.
Så jag tar fram Dianes journal, vi drar samman
lite annan undersökning och samlas,
- ser vad vi kommer fram till? - Jag föredrar att jobba själv.
Jag med.
Nej, hörni, det är ingen bra idé.
Toppen.
En biliär bypass skulle inte funka med tanke på metastasens läge och storlek.
Ska vi genomföra en resektion?
Av metastasen? Jag går inte nära den.
Ingen skulle det.
Jag försöker bara lista ut hur vi kan sänka hennes levervärden
så att hon kan vara med i prövningen.
- Övervägde du stentar? - Det är fortfarande en operation.
- Med hennes tillstånd... - Men om det görs perkutant,
- under minimal anestesi. - Ja.
Det kan förhoppningsvis vara bättre på lång sikt.
Och få ner hennes levervärden. Jag gillar det.
Det är bättre än en hel bypass.
Det är sant.
Okej. Bra. Jag var aldrig här.
Hur är levervärdena efter operationen?
Ingreppet fungerade.
Jag fick bort det som störde till 100 procent.
Och hennes levervärden är på nedgång, ja.
- Så hon kvalificerar för prövningen? - Ja.
- Hon är kvalificerad. - Verkligen?
Herregud. Det är fantastiska nyheter.
Tack, dr Bailey, för att du gjorde ingreppet.
Jag måste ringa mina kontakter vid Gillman. Jag måste gå. Tack.
- Förbannat. - Ja.
Ingen ville nämna att vi tror att prövningen
- är en jättedum idé? - Du måste prata med henne
- och berätta vad som pågår. - Jag? Aldrig.
- Du är hennes vän. - Som hemlighöll cancern
från henne. Du är hennes pappa. Gör det du.
- Du är Dianes kirurg. - Det var Avery med.
Du ledde ingreppet som fick ner hennes levervärden,
fick med henne i prövningen.
En prövning jag inte trodde på.
- Du är chefen. - Vem är styrelseordförande?
- Nu bryr du dig? - Skit samma! Jag gör det.
Hon är vaken.
Jag vill inte störa.
Kom in!
Maggie gick för att hämta te åt mig.
Det är okej. Du vet... Jag ville prata.
- Nå? - Om den kliniska prövningen.
- Kom jag med? - Ja... det kommer du, men...
- Hör här, det är några saker som... - Maggie kommer att bli så glad. Hon...
Hon vill börja direkt med... saken.
- Protokollet. - Protokollet.
Kommer du att göra protokollet?
Jag vill försäkra mig om att du vet vad det handlar om.
- Prövningen är aggressiv. - De är det vi vill, väl?
Ja, men...
skadan den kommer att orsaka din kropp...
Det kommer att bli mycket svårt, extremt svårt.
Jag vet.
Men...
- Maggie säger att det är en bra idé. - Diane...
det finns en anledning till att vi inte låter läkare
behandla sina familjemedlemmar.
Behovet av att hjälpa någon man älskar kan ibland...
försämra ens omdöme.
Hon skulle inte göra nåt som gjorde det värre.
- Hon är min dotter. - Nu ska vi se. Hej!
Hej!
- Vad är det? Vad är fel? - Inget.
Allting är bra, raring.
Vet du vad? Jag ska låta dig vila,
och... så pratar vi imorgon.
Det uppskattar jag. Vi ses då.
- Här har du mrs Pierce. - Det behövs ingen särbehandling.
Det går bra i det vanliga behandlingsrummet.
Mamma, det är en klinisk prövning så de måste kunna
kontrollera allt i din miljö.
Rumstemperaturen, din temperatur, allt.
Jag skulle fråga Aurora om Lee äntligen klarade sitt körkortsprov.
- Vem? - Aurora, min cellgiftssköterska.
Hennes son, Lee, har kuggat två gånger, det var meningen att han
skulle köra upp idag.
Du jobbar med dessa människor. Hur kan du inte veta det?
- Hur går det? - De gör sig till.
Du måste fylla i de här pappren.
- Alla? - Ja.
Kliniska prövningar...
...kan lista miljontals sätt som din kropp kan reagera på,
men sanningen är, att de inte vet.
Därför är det en prövning.
Du måste vara förberedd på allt.
Låt mig gå igenom det här.
Här står det att du kan känna dig illamående
och kräkas. Uttorkning, svaghet,
yrsel. Trötthet.
Svettningar på natten.
Köld.
Hudirritation.
Sårinfektioner.
Extrem vätskebildning.
Kort sagt, så kommer det att vara dåligt...
....sen riktigt dåligt.
Och sen... om det fungerar, förhoppningsvis,
så kommer du att börja må lite bättre.
Behandlingen tar livet av henne fortare än cancern.
- Det är vad Diane vill. - Du menar vad Maggie vill.
Mamma?
- Varför vilar du inte? - Jag vaknade för längesen och mådde bra.
Så jag kollade på nyheterna och tvättade lite.
Sen såg jag att skafferiet var lite stökigt,
- så jag omorganiserade det. - Mamma, det behövde du inte.
Men det gjorde jag. Och du steg upp vid rätt tid.
- Det är lasagnedags. - Lasagne?
Du ska göra min lasagne.
Nej, mamma. Jag kan inte... Det är din grej. Jag vet inte hur man gör.
Du måste lära dig.
Nej. Sluta.
Jag vill inte att du ska lära mig saker.
- Jag gillar inte det. - Det är inte därför.
Jag har bestämt att jag inte behöver göra det längre.
Jag är en kvinna i en viss ålder och jag har rätten
att sätta mig ner, ta det lugnt och låta dig sköta maten.
- Mamma. - Du kommer att bli sur
när jag är borta och du saknar min lasagne.
Bjud in dina vänner. Det blir kul.
Okej. Jag måste bara gå... och duscha.
- Jag skulle inte tro det. Ta mjölet. - Ska vi göra det nu?
Okej... Fantastiskt.
- Hej! Varför kommer alla samtidigt? - Hej!
Vi samåkte som en kul grej.
- Webber skjutsade oss. - Vi har vin.
Hon fick mig att göra nudlarna helt själv.
Ni vet att man kan köpa nudlar, va?
- Vänta. Var du två? - Två år gammal.
Och när jag säger läste, menar jag läste.
Maggie ljudade inte orden.
- Okej, mamma. - Och du lärde henne inte?
Nej, ingen kunde lära henne. Mitt barn var ett geni.
- Hennes hjärna. - Okej, tack, mamma.
- Jag har dig att tacka för det, antar jag. - Det vet jag inte.
Och din mor. Jag skulle vilja betyga min aktning för Ellis.
Jag är här, i hennes hem. Det är det rätta.
Det var väldigt snällt, men det behövs inte.
Men jag vill det. Var är hon begraven?
- Ett ställe hon älskade, - Hennes aska dumpades
- i en diskho på operationssal två. - vid vattnet.
- Herregud! - Det var hennes favoritsal
och det verkade vara det rätta just då.
Vi är hemska människor.
Jag älskar det.
Åh, nej!
Såja.
- Är det en bristning i matstrupen? - Ja. Förhoppningsvis lindrig,
så att jag inte behöver öppna henne.
- Vad gör du? - Jag borde göra EGD-skopin.
Du är för nära. Gå och ta hand om Maggie.
Låt mig göra det för dig.
Låtsas inte att du gör det för mig.
Du har gjort det klart för mig att mitt välmående
- är din lägsta prioritet - Jag försöker bara hjälpa till.
Om jag behövde hjälp... är du den sista jag skulle ringa.
- Var du tvungen att göra en torakotomi? - Ja, bristningen var stor.
Försiktighet var inte den rätta strategin.
Du har rätt. Tack.
Så vi börjar med sondmatning?
Vi är inte där än.
Hon får parenteral näring nu, men jag oroar mig för blodförgiftning,
så hon får antibiotika.
Hon är fortfarande sövd, och hon har fortsatt patientstyrd smärtlindring.
Hon har det bekvämt.
Behöver du nåt hemifrån? Vill du att vi ska hämta nåt?
Hon måste vara på benen snabbt.
Missar hon några infusioner, förlorar hon sin plats
- i studien. - Maggie,
Jag vill att Diane ska klara det närmsta dygnet.
Och sen får vi se.
Maggie?
Jag behöver inte höra vad du har att säga just nu.
Det här gör Diane så sjuk
- att hennes matstrupe gick sönder. - Det kan vara från cancern.
Men du vill att hon tar nästa infusion.
För att min mamma vill leva.
Den kliniska prövningen kan låta henne göra det.
Hon ville göra det. Hon hade kunnat säga nej.
Hur kan hon säga nej, när hennes dotter som är kirurg,
står och pressar henne att göra det?
Resultaten har varit förmånliga.
Hon måste orka till slutet av behandlingen.
Hon klarar sig inte till dess.
Hon är redan döende. Och nu lider hon
- på grund av det. - Jag gör nåt åtminstone.
Jag ger inte upp och säger nej.
Vi orsakar henne bara smärta.
Du fattar inte. Du kan inte fatta.
Jag älskar min mor tillräckligt för att inte säga "skit samma",
och spola ner henne i ett avlopp.
Vad behöver du? Vad kan jag göra?
- Var är Maggie? - Diane...
du behöver inte gå igenom det här.
Inte om du inte vill.
Jag föddes i ett litet ruckel med utedass. Sex bröder.
Inte mycket mat... eller kärlek, eller nåt.
Att komma därifrån var...
När socialarbetaren la det lilla barnet i mina armar,
när jag såg på min Maggie...
Maggie... är universums gåva till mig.
Hon är... en lycklig person.
Hon är... glad.
Maggie är ovanlig, hon är speciell.
Det här kommer att ge henne ett mörker.
Hur kan jag göra det mot den mest speciella personen
i hela världen?
När jag dör...
...behöver hon veta att hon gjorde allt hon kunde.
Diane, det har hon.
Maggie har gjort allt som finns att göra.
Jag kan inte ge upp. Jag kan inte göra det mot henne.
Hon klarar av det. Du kanske inte ser det,
för du känner henne sen hon var liten.
Det gör inte jag. Jag känner bara kvinnan som du uppfostrade.
Och den kvinnan är smart...
...och stark som järn.
I synnerhet för de hon älskar.
Nu...
Tja...
Nu ser jag vad det kommer ifrån.
Jag vill inte dö.
Hej!
Jag ska ringa några gamla professorer från Boston. Minns du dr Luckett?
- Han specialiserar sig på radioaktiv... - Maggie!
Våga inte ge upp nu. Du fån inte... Du får inte ge upp nu.
Vi kan bekämpa det. Du måste kämpa. Jag hjälper dig.
Raring... sätt dig ner så att jag får prata med dig.
- Är du okej? - Nej.
- Vill du sätta dig? - Nej.
Jag önskar att min pappa vore här.
Maggie.
- Meredith förstår inte. - Hon oroar sig för dig.
Jag började nyss.
Min mamma har varit sjuk i månader utan min vetskap.
I månader.
Det känns som om jag lämnade huset med ugnen på,
gick ut och kom tillbaka för att se hela huset uppslukat av lågor.
Och ingen vill släppa in mig.
Vad jag än gör, kan jag inte komma in.
Jag kan inte rädda något.
Jag kunde ha förhindrat det om jag hade vetat.
Så jag kan inte ge upp nu.
- Du... - Vad gör du? Va?
Kom hit!
Tack.
Hon kommer att försvinna...
...och jag är inte redo.
Inte redo.
Man är aldrig redo.
Man bara gör det.
Lyssna på henne.
Prata om det hon vill prata om,
spela in hennes röst i ditt minne. Memorera allt.
Sitt bara där.
- Orgasmer. - Nej.
- Det är inte ett fult ord. - Nej...
Jag är döende.
- Jag måste vidarebefordra min visdom. - Den visdomen? Just nu?
Du har tid. Du behöver inte ta det just nu.
- Jag har haft orgasmer. - Vad bra.
De är inte en gåva. De är en rättighet.
Låt ingen säga nåt annat.
Och det här är viktigt, åtminstone en gång om dagen.
Ibland vill jag vänta
- tills innan läggdags, men... - Nej! Mamma, sluta.
Du är så sammanbiten.
- Ha lite kul. - Jag har jättekul. Vilken färg?
- Den mörka. - Okej.
Och ringde du om min ögonfransar?
Du vet att jag vill dö med ögonfransar på.
Fransarna är imorgon.
Bra... Du var alltid så duktig.
Vad menar du?
Jättebra betyg,
ett städat rum, du sa aldrig emot.
Och du strulade aldrig med pojkarna.
- De flesta skulle uppskatta det. - Det gjorde jag.
Då. Men nu?
Du behöver skakas om lite.
Var lite lat eller lite slampig.
- Begå ett misstag. - Jag har ett jobb.
Du kommer aldrig att blicka tillbaka och säga:
- "Jag önskar att jag hade varit stelare." - Du måste vara still så att jag kan måla.
Och sluta säg vad alla vill höra.
Skäll ut nån.
Det är bra för dem, och bättre för dig.
Speciellt om det är en bilförsäljare.
- Gillar du färgen? - Det gör jag.
- Och glöm inte... - Överlacket, jag vet.
Vill du ha vatten?
Ska jag fortsätta?
Jag tog med min förlovningsring till Seattle.
Den är i huset, i min smyckesväska.
Jag vill att du ska ha den.
- Mamma... - Din far gav den till mig.
Han vill också att du ska ha den. Så, snälla.
Okej.
Tack.
Jag vill att du ska bli kär.
Och det måste vara någon som är värdig.
Hitta en riktig man som älskar dig lite mer än du älskar honom.
Eller lika mycket. Hur låter det?
Nej, han måste tycka att han är lyckligt lottad som har dig,
- och inte tvärtom. - Andra handen.
Förminska inte dig själv för nån.
Var dig själv.
Och prova med lite läppstift.
Om du fortsätter så här, kommer du att ha slut på råd tills imorgon.
- Lacket luktar. - Ska jag öppna ett fönster?
Det vore trevligt.
Det har slutat regna.
Jag har det inte öppet för länge, annars blir du förkyld.
Typiskt. Kommer till sjukhuset, och blir förkyld.
Mamma?
Jag vet att flyget...
att helikoptern var dyr så...
- Jag skriver en check. - Nej, det behövs inte.
Det gäller familjen.
Tack.
Pappa!
Hej!
- Hej! Hur är det med Pierce? - Inte bra.
Jag beklagar Dianes död.
Hon kommer att behöva mig nu.
Jag vet inte hur länge.
Ja, jag vet.
Bara dålig tajming, antar jag.
Jag tänker på min mammas lapp hela tiden.
"Säg åt Meredith att inte..."
Att inte ge med sig? Inte bry sig?
Inte ge upp så lätt?
Inte bli kär?
Inte skaffa barn?
Inte ljuga?
Hon fick mig att undra.
Vad jag borde göra.
Inte borde göra.
Förbannat.
Va?
Hon lämnade mig med vetskapen att allt var upp till mig.
Och endast mig.
Ellis förlät mig aldrig.
Hon gick i graven utan att förlåta mig.
Det tog så mycket ifrån mig.
Så mycket.
Låt oss inte göra det mot varandra.
Och hon lämnade mig utan någon att fråga...
...så jag kan bestämma vad hon tänkte skriva.
"Säg åt Meredith att inte vara rädd."
Farväl, mamma.